Nej, jag kan inte koncentrera mig! Maestro, jag kan inte fortsätta.
Vi börjar om från 37.
Herregud, nej! Maestro, snälla... Vi tar om det från "vieni altrove".
Stopp! Jag står inte ut längre!
- Det är löjligt. - Stackare. Är du skadad?
Det här är "Macbeth" av Giuseppe Verdi. Vilken usel regi!
- Har vi ett problem? - Du är problemet!
Fåglar på scenen, laserstrålar... Är det en operascen eller en nöjespark?
Hur ska jag kunna sjunga när korpen hatar mig?
- Den hatar dig inte, Mara. - Den släpper mig aldrig med blicken.
Den skriker och flaxar och förstör mitt framförande.
- Det är bara en fågel. - Fåglar hör inte hemma på operan!
- Var är Patini? - Här!
- Jag åker till hotellet. - Sluta, Mara.
Jag är redo kl. 20. Då vill jag sjunga utan korpar och sånt.
- Vad gör vi nu? - Vi fortsätter repa.
- Snart tar jag mina korpar och går. - Okej.
Maestro, vi börjar om.
Tack vare din briljanta regi...
Den stora Mara Giacova har blivit påkörd av en bil!
- Är hon illa skadad? - Ring efter en ambulans!
Vilken katastrof!
- Hallå? - Betty?
I kväll ska du spela Lady Macbeth. Är du glad?
Vem är du?
Är det här ett skämt?
Hallå? Hallå?
- Mira! - Betty, gör dig klar.
Om en timme ska du stå på scenen. Mara är skadad.
- Nån har redan ringt. - Varför gråter du? Är du rädd?
- Nej, men jag är för ung. - Du kommer att göra succé.
- Jag klarar inte alla toner. - Lita på mig. Jag är din vän.
Det är bara premiärnerver. Visa det inte utåt.
Nu vill alla träffa dig. Visa inte hur osäker du är.
Sluta! - Kära Betty, är du redo?
Maras beklagliga olycka gynnar dig. I kväll gör du debut.
Är det glädjetårar?
- Säg inte att du är rädd. - Jag är för ung för rollen.
Verdis första Lady Macbeth var bara sjutton. Du kan operan utantill.
Du har övat som om du vore stjärnan, inte inhopparen.
- Orkestern repar i en halvtimme. - Utmärkt!
- Sluta! Det här är din stora chans. - Jag vet.
Din mor hade blivit glad över att du följer i hennes fotspår.
Snart sjunger du i New York och Salzburg.
- Vad hände med Mara? - Hon blev påkörd.
Du lyssnar på Prokofskijs inspelning av "Macbeth"!
Det är vår produktion, från 1975.
- "Macbeth" bringar otur. - Vad då?
Alla säger det.
Jag hade hellre debuterat med nåt annat.
Låt inte Patini höra dig säga det.
- Bringar operan otur? - Alla säger det.
Inte jag. Du har en underbar röst, och du är mycket vacker.
Du ska debutera på en stor scen. Gör det bästa av din chans.
Sånt brukar bara hända på film.
- Kasta inte bort din chans. - Okej.
Fem, fyra, tre, två, ett... Nu!
Släpp fram henne.
Det är för mycket rök. För mycket rök.
Dino, inte mer rök. - Ärret ska vara på andra sidan!
- Betty går på om två minuter. - Okej.
- Försiktigt! - Två minuter.
- Vad gör du? - Låt den vara.
- Nej, nej! Sluta! - Du kommer att triumfera.
Ja.
- Det där blir bra. - Tysta!
Vad gör ni?
Var försiktig med dräkten!
Du har äntligen återvänt.
Vad gör du här? Den här logen är bara för scenpersonal. Kom.
Vad i...?
- Stanna där ni är! - Betty, fortsätt.
Det var bara en olycka.
Ge den till mig.
Okej, maestro!
- Bravo! - Betty!
Bravo, bravo!
Mera!
Bra, Betty! Du är så vacker!
Det räcker, Mara. Var inte barnslig.
- Du är en stjärna! - Tycker du det?
Bravo, du var underbar!
- Betty, du var sensationell. - Tack.
- Vi ska ha fest lite senare. - Tack.
- Du var storartad. - Tack, maestro.
- Kommer ni till mottagningen? - Ja.
- Pressen är här. - Olyckan, då? Nån skrek.
- Vad då för skrik? - Det kom från en av logerna.
- Betty! - Åh, Marc!
Visst var hon toppenbra?
Våra problem har inget med "Macbeth" att göra.
- "Macbeth" gör dig berömd. - Jag vet. Min mor var sångerska.
Gå nu. Alla väntar på dig.
Fantastiskt!
Jag menar det - du var fantastisk!
Jag älskar Verdis musik. Du var underbar, helt underbar!
Men den där regissören... Jag tål honom inte.
Giulia?
- Arbetar du på teatern? - Nej.
- Är du ett fan? - Ja.
- Mitt första fan. - Gratulerar.
- Vill du ha en autograf? - Ja, gärna.
Tack.
- Ursäkta. - Vilket namn ska jag...?
- Alan. - Alan?
- Tack. - Är du från utlandet?
- Nej. - Inspektören, alla väntar på er.
- Du är alltså polis. - Och ett fan.
Jag är ingen expert på opera, men din röst är...
Tack för autografen.
- Ja? - Hej. Vad ville snuten?
- Ha min autograf. Vad gör han här? - Vem vet?
Han kanske är här för olyckan. En scenarbetare dog.
Det är rätt skumt. Lämna dräkten, den ska sys om lite.
- Vill du gå med mig på festen? - Ja, gärna.
Du var jättebra i kväll, och jag är sist att gratulera dig.
Kan jag få en puss? Även om jag bara är regiassistent?
- Var jag bra? - Ja, jag älskade det!
Från den stora Mara Giacova.
- Hon lyckönskar dig. - Tack.
Mara råkade verkligen ut för "Macbeths" förbannelse.
"Lycka till, din orm." Det sved.
Den ser dyr ut.
Usch!
- Vad är det? - Vem vet?
Grodslem? Syra? Gift?
Vad är det?!
Din idiot!
Usch, ginseng! Giacova badar i sånt.
Äckliga fåglar!
Jag kan inte. Det är inte ditt fel.
Jag är en katastrof i sängen. Jag vet inte varför.
Enligt legenden ska operasångerskor vara otroligt kåta.
De älskar innan de går ut på scen. Det får deras röst att slappna av.
- Det gör den ljuvare. - Då är jag en dålig sångerska.
- Har jag sårat dig? - Nej. Men...
Nu när du är berömd är det annorlunda mellan oss.
Nej, säg inte så. Det är inte sant.
- Vilket ställe! Som ett museum! - Det är det på sätt och vis.
Jag har en rik farbror. Det är hans ställe. Jag får låna det.
- Vill du ha te? - Ja tack.
- Ros, jasmin eller mynta? - Jasmin.
Jasmin, okej.
Nej, mynta!
Titta ordentligt. Om du försöker blunda slits dina ögon sönder.
Du måste se allt.
Betty! Varför låste du dörren?
Mår du bra?
Vad är det som pågår?
Du är inte frigid. Du är en brunstig hynda.
- Hallå? - Det har skett ett mord.
- På Viale Pegaso 66. - Vem är det som ringer?
Herregud, vad har framgången gjort mot dig? Kom med.
Jaha...
- Vad är det? Scenbelysningen? - Ja, belysningen.
- Vilken belysning? - Det var inte det.
- Hur sätter man på värmen? - Här.
Tack.
- Var det så illa? - Jag kan inte berätta...
Det var så... Jag kan inte berätta.
- Kärleksbekymmer? - Kärlek? Vilken kärlek?
Män tror alltid att vi har kärleksbekymmer.
- Ni sopraner är kända för... - Att vara horor?
- Vänta lite... - Jag har redan hört det där.
Vissa tror att vi älskar innan vi går upp på scenen.
Fel. Det är helt fel.
- Har du aldrig älskat? - Jo, så klart.
Men... Det har aldrig fungerat.
Du gör ju även filmer.
- Ni är legendariska när det gäller... - Det är sant.
Jag runkar alltid innan jag filmar.
Kom igen. Du måste prata om det.
Sen flydde jag, och då hittade jag dig.
Det konstigaste med det som hände, och allt det hemska jag såg...
Det påminde om en mardröm jag hade som barn.
Jag drömde om en man i svart huva.
I kväll såg jag samma huva.
- Gav du polisen ditt namn? - Nej.
- Har du berättat allt för mig? - Ja.
Var det nåt mer?
Jag kollar de andra rummen.
- Har du en pojkvän? - Nej.
- Nån som kan vara svartsjuk? - Nej. Hur så?
Nån står på gatan och tittar in i dina fönster med kikare.
Han är borta. Han stod under gatlyktan.
Jag kan stanna.
- Har du inte nån som väntar på dig? - Jo.
Hon har nog panik för att du inte är hemma.
- Jag låser. Oroa dig inte. - Lås alla fönster.
Jag kollar på gatan. Om jag ser nåt misstänkt ringer jag dig.
Annars ses vi i morgon.
Vad är det?
Det står nån där ute. En kvinna och...
Vem där? Vilka är ni?
Jag bor här. Jag är din granne.
- Vem var mannen? Sökte han mig? - Nej.
Det var ingenting.
- Vem tror du att hon är? - En granne, som hon sa.
Sätt på kedjan. Jag vill inte förlora en till stjärna.
Vem är det? Vem där?
Vem där?
Hallå?
Är det du, Marc?
Marc, är det du?
Herregud... Varför sjöng jag rollen? Det borde jag inte ha gjort.
Det var mitt fel.
Varför gjorde jag det?
Gråt inte, Betty.
"Stormigt mottagande för 'Macbeth'."
"En briljant debut av Mara Giacovas ersättare."
"En revolutionerande uppsättning, men tveksam regi."
"Återgå till skräckfilmer och glöm operan."
- De sliter dig i stycken. - Det är bara på papper.
- Hon är okänd, men får beröm. - Hon var väldigt duktig.
När de hyllade Cecilia Gasti och nedgjorde dig blev du förbannad.
Det är du inte nu. Varför inte?
Du vill ligga med flickan, va?
För att kunna komma hit i kväll tog jag två flyg och ställde in ett jobb.
Fragment av samma fjädrar och blodspår hittades hos Stefano Brini.
- Vem var han? Er...? - Regiassistent.
Just det. Er regiassistent.
Han blev mördad, eller snarare styckad, mellan ett och två i natt.
Vem var den sista som såg honom?
Vi hade en premiärfest.
- Gick han hem ensam? - Jag vet inte. Jag var inte där.
- Var du med på festen? - Ja.
- När gick han hem? - Jag tror att han gick med Betty.
- Är Betty här? - Nej, men hon kommer snart.
Jag är inte klar än. - Du är väl Mauricio, som har hand om korparna?
- Hur många dog? - Tre. Jag vet vem som gjorde det.
- Vem? - Mara.
Nej, vad pratar du om? Var inte löjlig.
Korpar är hämndlystna och har gott minne.
Den här produktionen har drabbats av otroligt mycket otur.
Jag är inte vidskeplig, men det är "Macbeth" som för med sig otur.
Det har hänt många konstiga saker. Det vilar en förbannelse över operan.
Jag har sett dina filmer. Du är en expert på ämnet. Vad tror du?
- Filmer är inte verklighet. - Det beror på hur man ser det.
Ursäkta, men jag måste laga den här klänningen. Jag har bara två händer!
- Den kommer ändå att se hemsk ut. - Va?!
Då så. Jag lägger skulden på det som hände på vår regissör.
Du har låga tankar om Verdi och Shakespeare.
Jag ska laga klänningen för Verdis skull.
Kom, Marion.
- Du tänder på det här. Du är sadist. - Jaså?
- Alla säger samma sak. - Så trist för dig.
- Giulia? - Just den jag ville träffa.
- Vad har hänt? - Nån slet sönder klänningen.
- Vem då? - Nån som inte gillar Marcs opera.
Den är för konstig.
Det är inte som med film, där originalitet hyllas.
Herregud!
Herregud, vilken röra. Den måste lagas, och jag måste göra det.
Du får prova den igen när jag är klar.
- Bijouterierna är i alla fall hela. - Jag kommer strax tillbaka.
- Mira, jag måste få träffa dig. - Telefonen bara ringer.
Alla vill ha dig - Rom, Wien, Paris!
Jag behöver prata med dig om nåt allvarligt.
- En galning förföljer mig. - Gå till polisen.
Jag kan inte. Jag har hamnat i trubbel.
- Jag måste få träffa dig. - Jag kommer över i kväll.
Vad har du gjort?
Betty? Är det du?
Vem där?
Det är ju du! Kom hit och titta.
Titta! Det är i guld. Jag har inte sytt på det.
- Det är ditt. - Nej.
Hur hamnade det där?
Den som slet sönder klänningen kanske tappade det?
Ge det till mig. Det ser ut som ett datum och en inskription.
- Får jag se? - Det är nästan bortnött.
Jag har ett förstoringsglas här nånstans. Det borde ligga...
Fasiken också!
Det borde ligga här.
- Hittar du det? - Nej.
Var var det jag såg det sist?
Vänta... Det ska ligga här.
Var kan det vara?
- Vad hände? - Jag mår bra.
Jag såg det i en låda.
Leta här. Jag kollar i strykrummet.
Jag hittade det!
"Jag hittade det." Du njöt i går, din hora. Alla operasångerskor är horor.
Det är ett datum!
Det måste vara en årsdag.
Vart...?
Herregud!
Här. Är det det här du vill ha?
Är det det här du vill ha? Här, ta det!
Din jäkel!
Det är...!
Jag kan ta dig när och var jag vill.
- Hejsan. - Hej.
Släpp mig. Lämna mig i fred.
Vem har gjort så här mot dig?
Är det operans förbannelse eller hände det i går kväll?
- Det hände alltså i går kväll. - Ja.
Varför sa du inget?
För att... Det var värre än nåt jag kunde föreställa mig.
Jag ville bara glömma, radera det.
Inte se nåt, inte känna nåt.
- Inte tänka. Jag ville bara fly. - Jag förstår.
Jag är här för att hjälpa dig.
Vi ska göra allt för att fånga honom, men du måste samarbeta.
Jag vet inte hur han ser ut.
Han binder mig, rör vid mig.
Han tvingar mig att titta, men jag får aldrig se hans ansikte.
I eftermiddags på teatern dödade han Giulia, kostymteknikern.
- Jag måste dit. - Nej!
Oroa dig inte. Vi ska lösa det här.
Lämna mig inte ensam. Jag är rädd.
Okej, lugna ner dig. Gå upp och lås in dig.
Vänta på min assistent, Daniele Soave.
Okej.
Kom ihåg det - Daniele Soave.
- Vem där? - Daniele Soave.
- Sa inspektören att jag skulle komma? - Ja.
- God kväll. Får jag komma in? - Javisst.
Jag har tagit ögondroppar.
- Får jag se mig omkring? - Visst.
Jag kommer strax.
- Är ni nervös? - Lite grann. Nej, mycket.
- Nu är jag här, så slappna av. - Det ska jag göra. Tack.
Du känner dig väldigt lugn. Lugn och avslappnad.
- Koncentrera dig bara på musiken. - Bara på musiken.
Andas djupt.
En, två...
tre, fyra.
- Ropade ni? - Nej, jag lyssnar på ett band.
Om ni behöver mig...
Jag öppnar!
- Väntar ni besök? - Ja, en vän.
- Kolla vem det är först. - Ja, men jag vet att det är hon.
Är det du, Mira?
Det är hon.
- Jag läste tidningarna. Så hemskt. - Det blir värre. Tala tyst.
- Är det nån här? - Ja, Wien och Paris!
Mördaren dödade Giulia i eftermiddags. Jag var där.
- Därför håller polisen koll på dig. - Vem har sagt det?
Polisen nere i entrén frågade vem jag var. Han hette... Soave.
- Daniele Soave? - Ja.
- Men han är i vardagsrummet. - Vem då?
Kom.
- Vem är han? - Jag vet inte.
- Det kan vara galningen. - Han är borta. Han var här.
- Ring polisen! - Telefonen är där. Jag vågar inte.
Han kanske gömmer sig.
Vi sticker härifrån!
Vänta! Tänk om han i entrén är galningen.
- Men tänk om det är tvärtom. - Jag vill inte veta.
- Du har rätt. Jag såg honom inte. - Åh nej!
Köket! Dörren är tung.
Knivarna! Vi kan försvara oss.
Den jäkeln! Nu får han gärna försöka ta sig in.
Vi kan skrika. Du kan skrika högt.
Huset är urgammalt och väggarna är tjocka. Ingen hör oss.
Ja?
Visst. Ja, jag gör det genast.
- Öppna dörren. Det är Daniele Soave. - Betty, han är inte där!
Öppna! Galningen är inne i lägenheten.
- Varför skulle jag lita på dig? - Jag kan visa min polisbricka.
- Ser du den? - Nej.
- Nu ser du. - Det är en förfalskning.
- Släpp in mig. - Nej, du försöker lura mig.
- Försvinn! - Titta, mitt tjänstevapen.
Jag har sett dig förut. Jag känner igen dig.
Inte vapnet. Jag vill se ditt ansikte.
Kom igen, Betty. Du kan lika gärna öppna dörren.
Jag kommer ändå att komma in. Betty!
Din jäkel! Skitstövel!
Du kommer inte att få tag på mig!
Jag ska döda dig!
Du känner dig väldigt lugn. Lugn och avslappnad.
Koncentrera dig bara på musiken.
Andas djupt.
En, två...
tre, fyra.
Daniele Soave. Han var alltså polis.
Betty! Betty! Kom!
Skynda dig! Kom upp hit!
Skynda på!
- Vart leder gången? - Till min lägenhet.
- Vad gjorde du här? - Jag upptäckte gången.
- Jag kan ta mig överallt. Är du arg? - Nej, självklart inte.
Den här lägenheten är tom. Jag tittar på dig hela tiden.
- Jag tycker om när du sjunger. - Tack.
Jag såg han som försökte döda dig.
- Varför går du upp hit? - För att mina föräldrar bråkar.
Nu är vi framme.
Han är borta. Du är väldigt smart.
Du är smart. Du räddade mitt liv.
- Alma? Alma! - Det är min mamma.
- Vem är du? Vad gör du här? - Mamma, det här är Betty.
- Minns du mig? - Nej.
I går stod du utanför min lägenhet. Du såg inte mig.
- Det har hänt nåt hemskt. - Ja, att du kom.
- Släppte du in henne, Alma? - Ja.
- Jag måste ringa polisen. - Stick!
- Hon är min vän! - Var är telefonen?
- Stick! - Jag går. Men du får ringa polisen.
- Du är smutsig och äcklig! - Du är äcklig! Du är alltid naken.
Det räcker! Gå till ditt rum!
- Vad gör du här? - Marc, vet du vad som har hänt?
Ja, jag pratade med en polis.
- Varför kom du hit? - Jag vill bara fly och gömma mig.
Jag är rädd överallt, förutom här.
Jag känner mig trygg här. Jag kan sova i min loge.
Betty?
Scenarbetarna kommer att föra en massa oväsen.
Jag har gjort en förändring i föreställningen.
Jag har kommit på ett sätt att identifiera mördaren.
Vi har ju ett ögonvittne.
Om galningen sitter i publiken i morgon kväll... så har jag honom!
- Tänk om han inte kommer. - Det gör han.
- Jag är så trött. Jag vill bara sova. - Att sova...
Kanske också drömma. Se, däri ligger knuten.
Ty i döden - vad drömmar i den sömnen månde komma-
- när stoftets tunga skrud vi kastat av. Det tål att tänka på.
Är det du, mamma?
Jag drömde samma mardröm som när jag var barn.
Men jag vet inte om det är en dröm eller ett minne.
Vad tycker du?
- Lugn. Vi får tag på honom. - Men när?
Fem, sex, sju, åtta, nio...
- Vilken sekund som helst. - Tio, elva, tolv...
tretton, fjorton, femton, sexton, sjutton, arton, nitton, tjugo.
Gå!
Nu!
Ska det vara så här? Ingår det i föreställningen?
De flyger ovanför dig!
- Betty! - Jag sa ju att jag skulle ta honom!
Det var polisen.
Så konstigt.
Varför gjorde han det?
Inte ett ljud.
Sch!
Precis som din mor.
Din röst är likadan som hennes. Din kropp, till och med din hud.
Herregud, så jag älskade henne.
Sluta. Jag vill inte döda dig.
Hon lärde mig en lek, som gick ut på mord och tortyr.
Bara då kunde jag få henne. Jag var hennes slav.
Nej!
Lugna ner dig!
Sätt dig.
Sch! Lugna ner dig.
När jag såg dig i går kväll trodde jag att det var ett mirakel.
Sitt stilla!
Men det var nåt som saknades.
Du var ingen stjärna, som hon, så jag gjorde mig av med Mara.
Betty, jag ville bara ha din kärlek.
Men folk förstår inte.
Och nu är det över.
Hur skulle du kunna älska mig, ett monster?
- Nej! - Jag vill inte att du ska se mig.
Det är bättre att jag dör. Ja.
Jag vill brinna. Ingen kommer att hitta mig.
Jag ska försvinna.
Ingen kommer att hitta mig. Nej.
Känner du lukten? Det är bensin.
Är du rädd? Det är jag. Jag är rädd för smärta.
Kan du hjälpa mig?
Här, ta den.
Håll den stadigt.
Bra, bra. Håll i den.
Högre upp.
Högre upp! Till vänster.
Till vänster! För långt.
Bra. Skjut nu.
Skjut! Vad väntar du på?
Har jag inte gjort illa dig nog? Vill du veta mer?
Jag ströp din mor. Hon var för girig, och ville ha mer blod.
Men jag fick inte röra henne.
Jag njöt när jag dödade henne.
Jag kommer inte ut!
Herregud!
Jag kommer inte ut!
Marc!
Betty! Skynda dig!
Han är död! Herregud, han är död!
Paris betyder mycket för mig. Vår "La Traviata" ska bli otrolig.
Hur vill du spela henne? Kärleksfull? Timid? Sensuell?
God dag.
- Nå? - Det är inte nåt problem längre.
Hej då!
Jag visste det!
Det har kommit ny information i operafallet.
Det rapporterades att mördaren, inspektör Alan Santini-
-dog i teaterbranden.
Nu säger polisen att den brända kroppen, som man trodde var Santinis-
- inte är ett människolik, utan en provdocka.
Nu inser man att Santini planerade allting-
-för att kunna fly.
Man söker Santini i hela landet. Han anses vara extremt farlig.
Polisen i grannländerna och Interpol samverkar.
Betty! Han är inte död! Han lever och han är här!
Fly, för Guds skull! Fly!
Nej!
Jag är som min mor. Det inser jag nu.
Jag ville att du skulle vinna, att du skulle döda honom.
Jag är precis som hon.
Kom, vi måste sticka. Kom!
Innan nån hittar kroppen.
Kom så går vi.
- Ta honom! - Han har en kniv!
- Skjut inte. - Ta honom!
- Han har en kniv! - Skynda!
Ta honom! Vrid hans arm bakom ryggen på honom.
- Så ja. - Lyft upp honom.
Det är inte sant! Jag är inte alls som min mor!
Jag har inte begått nåt brott! Jag ville befria deras själar!
- Släpp mig! - Ta honom till helikoptern.
- Han ville döda dig. - Visste du att vi var här?
Ja, jag såg era hundar.
- Vi har spårat honom i två dagar. - Du pratade med honom.
- Vad sa du till honom? - En massa nonsens, lögner.
Han är en dåre, helt galen.
Jag ville inte längre träffa nån.
Jag ville fly, för jag är annorlunda.
Jag är inte alls som andra.
Jag tycker om vinden, fjärilar-
-blommor, löv, insekter...
Regnet, molnen.
Så där, min sköna.
Var fri.
Översättning: Helena Lagerholm www.btistudios.com